Slovenský ochranársky snem, www.ochranari.sk

--------------------------------------

Takto spochybniť vedecké autority si moc nedovolila ani za čias najhoršej totality

28. októbra 1952 prijal Zbor povereníkov (predchodca slovenskej vlády) nariadenie číslo 5 
o Tatranskom národnom parku. Podľa tohto nariadenia sa najvyšším orgánom správy TANAPu stal Poradný zbor pre veci TANAPu, ktorý tvorili najväčšie vedecké kapacity 
v jednotlivých oblastiach skúmania prírody: profesori Andrusov, Lukniš, Ferianc, docent Futák, doktor Pacl a i. Zhodou okolností  ani jeden z nich nebol členom vtedajšej všemocnej komunistickej strany. Jeden z nich v r. 1920 emigroval zo sovietskeho Ruska. Druhý sa  dobrovoľne vzdal funkcie prodekana, keď nastupoval politický teror, tretí študoval najskôr teológiu, bol duchovným a až neskôr sa stal renomovaným botanikom. A ďalší bol nielen zanietený ochranár, ale aj woodcrafter. Neboli to teda ľudia, ktorí by sa boli vyznačovali lojalitou voči vrchnosti, alebo tzv. naši ľudia. Boli "len" top experti. A to nedovolil spochybniť dokonca ani vtedajší totalitný režim a zveril im pomerne veľké kompetencie v rozhodovaní o správe a režime ochrany nášho prvého národného parku. To sa, zdôrazňujeme, dialo v najhorších rokoch povojnovej histórie Slovenska! O tom, že menovaní vedci sa nikdy nestali lokajmi moci, svedčí aj fakt, že dvom z nich udelil prezident Václav Havel v r. 1991 najvyššie československé štátne vyznamenanie Rad TGM. Ďalší z nich sa stal obeťou atentátu, ktorý na náš ochranársky mestský výbor spáchali po Bratislave/nahlas. Bol zranený, ale našťastie prežil.
A teraz sa prenesme do súčasnosti! 
Od volieb v roku 2023 boli v rezorte životného prostredia, pod ktorý spadá aj ochrana prírody a krajiny (vrátane správ národných parkov), zo svojich postov odvolaní takmer všetci vedúci pracovníci a pracovníčky, zväčša ľudia s dobrými odbornými i charakterovými predpokladmi a dlhoročnou praxou v danom odbore. Boli nahradení takmer výlučne ľuďmi stranícky, či inak spriaznenými s vedením príslušného ministerstva a riaditeľom Správy TANAPu sa stal usvedčený pytliak. Okrem toho o prácu na správach veľkoplošných chránených území prišla - pod heslom konsolidácie či pod inými zámienkami - veľká časť odborných pracovníkov a pracovníčok, takže dnes niektoré národné parky a chránené krajinné oblasti na Slovensku jestvujú už viac len na papieri ako v skutočnosti. Áno, aj v minulosti boli tieto inštitúcie personálne a kapacitne poddimenzované, alebo nútené schvaľovať niektoré zámery proti svojej vôli a presvedčeniu, ale súčasnosť prekonáva aj tragickú éru mečiarizmu a smutne známu vládu SNS nad rezortom v r. 2006 - 2009. 
Donedávna štátnym ochranárom vypomáhala dobrovoľná stráž prírody, ktorú však súčasná moc medzičasom taktiež „dokázala“ paralyzovať. Ale bezprecedentné čistky sa dotkli aj nadriadených či súvisiacich inštitúcií: od sekcie ochrany prírody a krajiny na ministerstve, cez vedenie Štátnej ochrany prírody SR až po Slovenskú inšpekciu životného prostredia. Spochybňované a znevažované sú aj relevantné mimovládne organizácie, ktoré disponujú odbornými i praktickými znalosťami a skúsenosťami ako aj dobrovoľníckymi kapacitami. 
Keď k tomu pripočítame čistky v ostatných organizáciách v zriaďovateľskej pôsobnosti MŽP (SVP, SHMÚ a i.), ide už nielen o budúcnosť prírodných hodnôt, ale môže to byť doslova životy, zdravie a majetok ľudí ohrozujúce. Odvolanie skúsených odborníkov a odborníčok z vedúcich postov takéto obavy oprávnene vyvoláva.
Ďalšia možnosť, ako zabezpečiť odbornosť vo sfére ochrany prírody, bola požiadať o pomoc vedeckú komunitu. O tom, že by sa tak stalo, nejestvujú žiadne dôkazy, snáď okrem jedného memoranda o spolupráci, ktoré však dosiaľ pre ministerstvo plní najmä úlohu akéhosi figového listu. Naša vedecká komunita svoju ochotu pomôcť verejne deklarovala. Pritom, ak pripravované zonácie štyroch našich národných parkov nebudú vypracované na základe najnovších vedeckých poznatkov, neohrozí to iba peniaze z Plánu obnovy a odolnosti, ale najmä nenahraditeľné prírodné hodnoty, ktoré sa na území národných parkov dosiaľ nachádzajú. Neupozorňujú na to iba dobrovoľní ochranári, ale aj kľúčové vedecké ustanovizne vo svojich verejne dostupných stanoviskách a apeloch. (pozri: www.ochranari.sk).
Keď Slovenský ochranársky snem nedávno označil súčasné vedenie Ministerstva životného prostredia SR za najhoršie od vzniku samostatnej Slovenskej republiky, minister Taraba sa bránil, že je to vraj pomsta ochranárov za to, že ich „odstrihol“ od verejných zdrojov, na ktorých v minulosti údajne parazitovali. To, že opak je pravdou, je viackrát dokázané a ktokoľvek sa o tom môže presvedčiť (pozri: www.ochranari.sk). Ak na verejných zdrojoch niekto skutočne parazituje, tak je to ktosi úplne iný. Ale skutočnosť v niektorých smeroch - vrátane nerešpektovania odbornosti a vedeckých kapacít - je ešte horšia ako naše predchádzajúce tvrdenia a vedenie ministerstva „dokáže“ klesnúť ešte hlbšie, než ako boli pomery za čias najhlbšej totality, na čo chcú členovia a členky S-O-S upozorniť aj v tomto svojom stanovisku. Znova deklarujú svoju obavu z roho, že ak sa ako spoločnosť čo najskôr nespamätáme, prídeme definitívne o vzácnu prírodu i o ťažko nahraditeľných odborníkov či odborníčky. A unikátne vedecké poznatky skončia v lepšom prípade v archíve a v horšom v koši.
Ak Ministerstvo životného prostredia SR a jeho podriadené zložky zásadne nezmenia svoj prístup k prírode,  nezačnú sa riadiť platnými normami a využívať najaktuálnejšie vedecké poznatky a rešpektovať medzinárodne uznávané štandardy, pričom budú naďalej ignorovať relevantné vedecké a odborné inštitúcie, ktoré môžu prispieť k informovanému rozhodovaniu v prospech zachovania a obnovy prírodných hodnôt a ekosystémových služieb, nemôže sa to skončiť inak ako tragicky.

                                                                                                  V Bratislave, 10. decembra 2025

Podpísaní/é členovia a členky Slovenského ochranárskeho snemu:

Ing. Erik Baláž, Mgr. Dobromila Baloghová, Sabina Barborjak, Ing. Dušan Bevilaqua, PhD., Doc. RNDr. Tomáš Derka, PhD., PhDr. Laura Dittel, RNDr. Peter Drengubiak (N), Mgr. art. Viera Dubačová, Mgr. Zuzana Dovalová, Ing. Karol Fröhlich, DrSc., Doc. Ing. Fedor Gömöry. DrSc., Ing. Fero Guldan, RNDr. Ján Hanušin, CSc., Ing. arch. Boris Hochel, Ing. Ladislav Hegyi, Mgr. Martin Hojsík, Prof. RNDr. Mikuláš Huba, CSc., Mgr. Tomáš Hulík, Prof. RNDr. Vladimír Ira, CSc., RNDr. Ján Kadlečík, CSc., Ing. Gabriela Kalašová, Ing. Karol Kaliský. Ing. Peter Klučka, Mgr. Ondrej Kameniar, PhD., Prof. RNDr. Mária Kozová, CSc., Mgr. Eva Kováčechová,Mgr. Richard Krivda, Doc. Zuzana Kronerová, Mgr. Marek Kuchta, Prof. RNDr. Ľubica Lacinová, DrSc., Ing. Milan Lichý, Mgr. Richard Medal, Ing. Klaudia Medalová, Doc. RNDr. Ladislav Miko, PhD., Mgr. Vladimír Mokáň, Branislav Moňok, Prof. Juraj Nvota, Ing. Milan Olekšák, Mgr. Tomáš Peciar, Mgr. art. Tono Popovič, Ing. arch. Ľudmila Priehodová, Mgr. Jozef Šibík, PhD., Mgr. Samo Smetana, Mgr. Natália Shovkoplias, Mgr. Lucia Szabová, Ing. Štefan Szabó, PhD., RNDr. Silvia Szabóová, Mgr. Pavel Šremer, MUDr. Peter Tatár, CSc., Ing. Alena Trančíková, Ing. Ľubica Trubíniová, Prof. RNDr. Marcel Uhrin, PhD., Ing. Zuzana Václavová (N), Mgr. Marcel Zajac, Pavol Ziman.
Pozn.: (N) – dosiaľ nie je člen/členka S-O-S